Uapo83
PIIN ELÄMÄ
- Vartuitko sinä eläintarhassa? - Synnyin ja vartuin.
Pondicherryssä, joka oli Intian ranskalaista osaa.
Isäni omisti eläintarhan. Minut toimitti maailmaan herpetologi, -
joka oli siellä katsomassa bengalinvaraania.
Minä ja äitini olimme terveitä, -
mutta se varaaniparka pakeni, ja joutui pillastuneen kasuaarin tallomaksi.
Karman laki.
Jumalan laki.
Tuo on aikamoinen tarina.
Nimesi perusteella olisin olettanut isäsi olleen matemaatikko.
Ei lähelläkään, sain nimeni uima-altaan mukaan.
Onko Pi-niminen uima-allas olemassa?
Tiedätkös, Francis-setäni syntyi liikaa vettä keuhkoissaan.
Sanotaan, että lääkäri heilutti Francisia nilkasta, jotta saisi veden pois keuhkoista.
Niin hän sai laajan rintakehänsä ja laihat jalkansa, joiden takia oli loistava uimari.
Francis sanoi, että hän oli isäsi ystävä.
Hän on kunniasetäni. Kutsun häntä Mamajiksi.
Isäni paras ystävä, uimaopettajani.
Harjoittelin hänen kanssaan kolmesti viikossa Ashtonissa.
Hänen oppinsa koituivat pelastuksekseni.
Suullinen vettä ei sinua vahingoita, mutta paniikki vahingoittaa.
Muista hengittää, äläkä pidätä hengitystäsi.
Hyvä poika.
- Toivottavasti kasvisruoka ei haittaa. - Ei ollenkaan.
Entä nimesi? Olit kertomassa miten sait nimesi.
Aivan. Sain sen jostain, mitä Mamaji joskus kertoi isälleni.
Useimmat matkailijat keräävät postikortteja tai teekuppeja matkoiltaan, -
mutta Mamaji keräsi uima-altaita.
Hän ui jokaisessa altaassa, joka tulee vastaan.
Eräänä päivänä Mamaji sanoi isälleni, että kaikista maailman altaista -
kaunein oli yleinen allas Pariisissa.
Vesi siinä oli niin kirkasta, että siitä olisi voinut keittää aamukahvit.
Hän sanoi, että yksi uimakerta siinä muutti hänen elämänsä.
Ennen syntymääni hän sanoi: "Jos haluat poikasi olevan puhdassieluinen, -"
"niin on vietävä hänet joskus uimaan Piscine Molitoriin".
En ikinä ymmärtänyt, miksi isäni otti sen sydämenasiakseen, -
mutta niin hän teki. Joten sain nimekseni Piscine Molitor Patel.
Kuvittele, miten yritin selittää nimeäni.
Olin tuskin yhtätoistakaan ennen kuin...
Hei, Pissi!
Pissitkö parhaillaan?
- Katsokaa, hän pissii. - Yhdellä sanalla nimeni muuttui elegantista ranskalaisesta uima-altaasta -
haisevaksi intialaiseksi käymäläksi. Pissin joka paikkaan.
Ei pissitä koulun pihalle!
Opettajatkin alkoivat käyttää sitä nimeä. Eivät tietenkään tahallaan.
Kertokaahan, miksi kaasu vapautui kattilasta liian aikaisin?
- Pissi? - Hän sanoi pissi.
- Pissi! - Nyt riittää!
Seuraavana vuonna olin valmistautunut ensimmäiseen koulupäivään.
- Olen paikalla! - Piscine Patel.
Hyvää huomenta. Olen Piscine Molitor Patel.
Tunnetaan myös nimellä Pi.
Kreikkalaisten aakkosten 16. kirjain. Sitä käytetään myös matematiikassa kuvaamaan -
ympyrän kehän suhdetta halkaisijaan.
Irrationaaliluku, joka ilmaistaan kolminumeroisena, -
eli 3,14, -
on pii.
Vaikuttavaa, Pi. Istuhan nyt paikallesi.
- Arvelu Sami? - Paikalla! - Olitko siitä saakka Pi?
- En ihan. - Hyvä yritys, Pissi.
Mutta minulla oli yhä koko päivä jäljellä. Ranskan tunti oli seuraavana.
Olen Piscine Molitor Patel. Tunnetaan myös nimellä Pi.
- Sitten maantiedettä. - Nämä ovat piin 20 ensimmäistä desimaalia.
Päivän viimeinen tunti oli matematiikkaa.
Se on oikein. Hän todellakin osaa sen.
Päivän loppuun mennessä olin Pi Patel, koulun legenda.
Mamaji sanoi, että olet myös legenda merimiesten keskuudessa.
- Ihan yksinäsi merellä. - En osaa edes purjehtia.
Enkä ollut yksin, Richard Parker oli kanssani.
Richard Parker? Mamaji ei kertonut minulle kaikkea, -
hän vain sanoi, että minun pitäisi etsiä sinut kun palaan Montrealiin.
- Mitä olit tekemässä Pondicherryssä? - Kirjoitin novellia.
Pidin ensimmäisestä kirjastasi. Sijoittuuko tämä seuraava Intiaan?
Ei, itse asiassa Portugaliin, mutta Intiassa asuminen on halvempaa.
- Odotan kovasti sen lukemista. - Et voi.
Lopetin sen kirjoittamisen. Yritin kaksi vuotta saada tarinaa eloon, ja eräänä päivänä...
- Spattered Caughin kuoli. - Olen pahoillani.
Istuin eräässä kahvilassa Pondicherryssä -
suremassa pomoani, kun tämä -
vanhus viereisestä pöydästä aloitti keskustelun.
- Mamaji harrastaa sitä. - Kerrottuani hylätystä kirjastani, hän sanoi:
"Kanadalainen, joka on tullut ranskalaiseen Intiaan etsimään tarinaa. No, ystäväiseni, -
tunnen intialaisen ranskalaisessa Kanadassa, jolla on uskomaton tarina kerrottavana.
Kohtalo haluaa teidän varmasti tapaavan."
En ole puhunut Richard Parkerista moneen vuoteen.
Mitä Mamaji on jo kertonut sinulle?
Hän sanoi, että sinulla on tarina, joka saa minut uskomaan Jumalaan.
Hän sanoisi noin hyvästä ateriastakin.
Mitä Jumalaan tulee, voin vain kertoa tarinani.
Saat itse päättää, mitä uskot.
- Sopii minulle. - Selvä sitten. Mistä aloitan?
Pondicherry on Intian ranskalaista osaa.
Lähimpänä merta olevilla kaduilla voisit luulla olevasi eteläisessä Ranskassa.
Muutaman korttelin verran sisämaahan päin on kanaali.
Heti sen jälkeen, on intialainen Pondicherry.
Muslimikortteli on siitä länteen.
Kun ranskalaiset luovuttivat Pondicherryn takaisin meille vuonna 1954, -
kaupunki päätti, että jonkinlainen juhla olisi paikallaan.
Isäni oli fiksu liikemies.
Hän sai ajatuksen. Hän pyöritti hotellia, ja päätti avata eläintarhan -
paikalliseen kasvitieteelliseen puutarhaan.
Äitini sattui toimimaan puutarhurina siellä, -
he tutustuivat, menivät naimisiin, ja vuotta myöhemmin veljeni Ravi syntyi.
Minä synnyin kaksi vuotta myöhemmin.
Kuulostaa maagiselta. Varttua...
Aamen. Syödään.
- En tiennyt hindujen sanovan aamen. - Katoliset hindut sanovat.
- Katoliset hindut? - Tunnemme syyllisyyttä satojen jumalien edessä yhden sijasta.
- Mutta olet enimmäkseen hindu. - Kukaan ei tunne Jumalaa, ennen kuin meidät esitellään.
Minut esiteltiin Jumalalle ensiksi hinduna.
Hinduilla on 33 miljoonaa jumalaa.
Miten voisin olla tutustumatta muutamaan?
Tutustuin ensimmäisenä Krishnaan.
Yashoda syytti kerran vauva-Krishnaa mullan syömisestä.
"Tuhma poika, et saisi tehdä noin."
Mutta hän ei syönyt multaa.
Niin hän sanoikin Yashodalle. "En syönyt multaa."
Yashoda vastasi: "Etkö? Siinä tapauksessa, avaa suusi."
Niinpä Krishna avasi suunsa.
- Mitä luulet Yashodan nähneen? - Mitä?
Hän näki Krishnan suussa koko maailmankaikkeuden.
Varttuessani jumalat olivat supersankareitani.
Hanuman, apinajumala.
Hän nosti kokonaisen vuoren pelastaakseen ystävänsä, Lakshmin.
Ganesha, elefanttipäinen, -
hän vaaransi henkensä puolustaakseen äitinsä, Parvatin, kunniaa.
Vishnu, luojajumala, -
kaiken alku. Vishnu nukkuu kelluen läpi loputtoman kosmisen meren, -
ja olemme hänen uniensa tuotosta.
Näkyjä.
Älkää antako tarinoiden ja kauniiden valheiden pettää itseänne, pojat.
Uskonto on pimeys.
Rakas isäni uskoi olevansa osa uutta Intiaa.
Lapsena hän sairasti poliota.
Hän tapasi maata vuoteessa kipujen runtelemana, ihmetellen missä Jumala oli.
Loppujen lopuksi Jumala ei pelastanut häntä, vaan länsimainen lääketiede.
Äitini meni yliopistoon ja ajatteli perheemme olevan myös osa uutta Intiaa, -
mutta sitten hänen vanhempansa katkaisivat välit, koska luulivat hänen naivan alempiarvoisen.
Uskontomme oli hänen ainoa yhteytensä menneisyyteen.
Tapasin Kristuksen vuorilla ollessani 12-vuotias.
Olimme tapaamassa sukulaisia Monarissa.
Olimme olleet siellä jo kolme päivää, ja olimme Ravin kanssa tylsistyneitä.
Saat kaksi rupiaa, -
jos menet tuohon kirkkoon ja juot pyhää vettä.
Olet varmasti janoinen.
Toin sinulle tämän.
Miksi Jumala tekisi noin?
Miksi hän lähettäisi oman poikansa kärsimään tavallisten ihmisten syntien takia?
Koska hän rakastaa meitä.
Jumala teki itsensä ihmiseksi, jotta ymmärtäisimme häntä.
Emme voi ymmärtää Jumalan täydellisyyttä. Mutta voimme ymmärtää Hänen poikansa, -
ja hänen kärsimyksensä kuin olisimme veljiä.
Siinä ei ollut mitään järkeä. Uhrata nyt viaton sovittaakseen toisten synnit.
Millaista sellainen rakkaus on?
En silti saanut sitä poikaa mielestäni.
Jos Jumala on niin täydellinen, ja me emme ole, -
niin miksi hän haluaisi luoda tämän kaiken?
- Mihin hän edes tarvitsee meitä? - Sinun tarvitsee vain tietää, että Hän rakastaa meitä.
Niin Jumala rakasti maailmaa, että antoi ainoan poikansa.
Mitä kauemmin kuuntelin pappia, sitä enemmän aloin pitää tästä Jumalan pojasta.
Kiitos, Vishnu, kun esittelit minut Kristukselle.
Tulin uskoon hindulaisuuden kautta, ja löysin Jumalan rakkauden Kristuksesta.
Mutta Jumala ei ollut vielä valmis kanssani.
Jumalan tiet ovat tuntemattomat. Jälleen kerran hän esitteli itsensä minulle, -
tällä kertaa Allahina.
Arabian kielen taitoni ei koskaan ollut hyvä.
Sanojen ääni ja tunne toivat minut silti lähemmäs Jumalaa.
Suorittaessani salahia koskettamastani maasta tuli pyhää -
ja tunsin tyyneyttä ja veljeyttä.
Tämä karitsa on erinomaista.
Se on parasta, mitä pöydässä on.
Jäät siitä paitsi. Sinun tarvitsee enää kääntyä kolmeen uskontoon, Piscine, -
ja elämäsi on yhtä juhlapyhää.
Aiotko matkustaa Mekkaan tänä vuonna, mestari Jeesus?
Vai Roomaan paaviksi kruunattavaksi?
Älä ole hölmö. Sinä pidät kriketistä, ja Pillä on omat mielenkiinnon kohteensa.
Ei, Gita. Ravi on oikeassa.
Et voi noudattaa kolmea eri uskontoa samaan aikaan, Piscine.
- Miksen? - Koska, jos uskot kaikkeen samaan aikaan, -
niin se on sama asia kuin et uskoisi mihinkään.
Hän on nuori, Santosh. Hän etsii vielä omaa tietään.
Miten hän voi löytää tiensä, jos hän ei valitse polkua?
Sen sijaan, että hyppisit uskonnosta toiseen, -
mikset aloittaisi järkiasioista?
Tiede on avartanut ymmärrystämme maailmankaikkeudesta parissa sadassa vuodessa -
enemmän kuin uskonto on kymmenessä tuhannessa.
Tuo on totta. Isäsi on oikeassa.
Tiede voi opettaa meille enemmän siitä, mitä tuolla ulkona on, -
- mutta ei sitä, mitä on sydämessämme. - Niin. Toiset syövät lihaa, toiset kasviksia.
En oleta kaikkien olevan kaikesta samaa mieltä, -
mutta haluan sinun uskovan mieluummin johonkin mihin minä en, -
kuin uskovan sokeasti kaikkeen.
Se alkaa rationaalisesta ajattelusta.
Ymmärrätkö?
Hyvä.
Haluaisin tulla kastetuksi.
Olet siis kristitty ja muslimi.
- Sekä tietysti hindulainen. - Veikkaisin myös juutalaiseksi.
Opetan kabbalaa yliopistossa.
Ja miksen? Usko on monihuoneinen talo.
- Eikö siellä ole tilaa epäilykselle? - Paljonkin. Joka kerroksessa.
Epäily on hyödyllinen asia. Se pitää uskon elossa.
Et voi tietää uskosi lujuutta ennen kuin se on joutunut koetukselle.
Missä Sothom on? Emme saisi olla täällä ilman häntä.
Lopeta murehtimasta.
Olen nähnyt hänen tekevän sen tuhat kertaa jo.
Haluan tavata uuden tiikerimme.
Huhuu? Richard Parker?
Tiikerikö? Oliko Richard Parker tiikeri?
Oli, se sai nimensä erehdyksessä.
Metsästäjä nappasi sen juomasta, kun se oli vasta pentu, -
ja nimesi sen Janoksi. Kun Jano kasvoi, metsästäjä myi sen meille, -
mutta nimet vaihtuivat papereissa.
Metsästäjä kirjattiin Janoksi, ja tiikeristä tuli Richard Parker.
Se oli meistä huvittavaa, ja nimi jäi.
Lähdetään. Ennen kuin joudumme vaikeuksiin.
- Haluan nähdä sen lähempää. - Et ole eläintenhoitaja!
Ala tulla!
Juuri noin, Richard Parker. Tämä on sinulle.
Ei! Mitä oikein luulet tekeväsi?
Oletko sekaisin? Kuka antoi sinulle luvan tulla tänne?
Jätit huomioimatta juuri kaiken, mitä olen sinulle opettanut!
Halusin vain tervehtiä sitä.
Luuletko tuota tiikeriä ystäväksesi? Se on eläin, ei leikkikaveri!
Eläimilläkin on sielut. Olen nähnyt sen niiden silmistä.
Käy etsimässä Selvan.
Oletteko varma? Pi on vielä lapsi.
Tee se. Anna mennä.
Eläimet eivät ajattele kuten me.
Ihmiset jotka unohtavat sen, pääsevät hengestään. Tuo tiikeri -
ei ole ystäväsi.
Kun katsot sitä silmiin, näet vain omien tunteidesi heijastuvan takaisin.
- Et mitään muuta. - Senkin typerys. Sano, että olet pahoillasi.
Mitä olet tehnyt, Piscine? Tiedäthän, mitä isäsi sanoi tänne tulemisesta?
Olen pahoillani. Olin...
- Mitä ajattelet? - Tämä on isän ja hänen poikiensa välinen asia.
- Selvan, anna mennä! - Hän pyysi anteeksi. Aiheutat vain pysyviä arpia.
Arpia? Poika melkein menetti kätensä.
- Mutta hän on vasta poika. - Hänestä tulee mies nopeammin kuin uskotkaan.
Ja tätä opetusta en halua heidän unohtavan koskaan!
...ja on täten asettanut maamme hätätilaan.
Direktiivin mukaan kulttuurin...
Asiat muuttuivat isän opetuksen jälkeen.
Maailma oli menettänyt osan viehätysvoimastaan.
Koulussa oli tylsää. Vain tosiasioita, murtolukuja ja ranskaa.
Sanat ja kaavat vain jatkoivat päätöntä kulkuaan, -
aivan kuten järjetön lempinimeni.
Kasvoin malttamattomana, etsien jotain joka toisi elämälleni taas merkityksen.
Ja sitten tapasin Anandin.
Äitini pakotti opiskelemaan musiikkia. Yhtenä päivänä opettajani teki sen.
Hän kysyi ottaisinko hänen paikkansa tanssikurssin komppaajana.
Ei. Jos ette keskity, -
ette voi osoittaa rakkauttanne Jumalaa kohtaan tanssin kautta.
Tuntekaa maa jalkojenne alla.
Avartakaa gisauthoninne horisonttiin.
Antakaa hengellisen energian kulkea lävitsenne ja näyttäytyä maailmalle.
Läpi bineianne. Anandi, tule eteen johtamaan.
- Miksi seuraat minua? - Mitä?
Seurasit minua.
Mitä tämä tarkoittaa? Tanssiessasi teit batankan, -
mikä tarkoittaa metsää, ja sitten teit -
sanputan, mikä tarkoittaa jotain piilotettua.
Sitä varten teit tämän, ja sitten teit chaturan.
Mutta ihan lopussa teit tämän.
Kukaan muu ei tehnyt sitä. Tarkoititko, että Jumalan rakkaus piilottelee metsässä?
En, se tarkoittaa myös lootuksenkukkaa.
Lootuksenkukkako piileskelee metsässä? Miksi se niin tekisi?
Tässä on Richard Parker. Se on mahtavin olento, joka täällä on koskaan ollut.
Katso, miten se kääntelee päätään.
Keikailee, kuten tanssija.
Ei. Se kuuli jotain.
Se kuuntelee. Huomaatko?
Olemme keskustelleet siitä jo useamman kerran. Ymmärrätkö mitä sanon?
- Pi! - Anteeksi. Olet siis ollut...
Huolissani perheestäni.
Eläimillä on paljon parempi olla muualla kuin täällä Intiassa.
Ja jos kaupunginvaltuusto lopettaa tukemisemme, en tiedä mitä tapahtuu.
Teemme siis sen, mikä on pakko.
Ymmärrättekö?
- Anteeksi, mistä puhumme? - Lähdemme Intiasta.
Mitä?
- Myymme eläintarhan. - Se ei koskaan ole ollut meidän. Tontti kuuluu kaupungille, -
mutta eläimet meille. Jos myymme ne, meillä on tarpeeksi rahaa aloittaa uusi elämä.
Mihin menisimme? Elämämme on täällä, isä!
Kanadaan. Sain mahdollisuuden työskennellä Winnipegissä.
Kuljetan suurimman osan eläimistä myytäväksi Pohjois-Amerikkaan, -
ja siten saamme rahtipassit koko perheelle.
Asia on siis päätetty. Purjehdimme kuin Kolumbus.
Mutta Kolumbushan etsi Intiaa!
Eläintarhan purkamiseen vaaditaan paljon työtä.
Ennen kuin lähdimme, meillä oli Anandin kanssa aikaa särkeä toistemme sydämet.
Lupasin tietysti palata jonain päivänä.
Huvittavaa on, että muistan kaiken muun viimeisestä päivästämme, -
paitsi sen, että olisin hyvästellyt hänet.
Pi? Päivällinen on valmis.
Piscine. Sinulla on koko elämä edessäsi.
Teemme tämän sinun ja Ravin vuoksi.
Tule sisälle syömään.
Kasvisvaihtoehto, kiitos. Poikani ja minä olemme kasvissyöjiä.
Onko teillä mitään... Ei, ei. Ei kastiketta.
- Etkö halua kastiketta? - Ei...
Haluan jotain kasvisruokaa.
- Eipä hätää. - Anteeksi.
Hän kysyi, olisiko teillä jotain kasvisruokaa.
Lehmä, joka tuotti tämän maksan, oli kasvissyöjä.
Siat, joita käytettiin näissä makkaroissa, olivat kasvissyöjiä.
Erittäin hauskaa, mutta vaimoni ei syö maksaa.
Eipä hätää.
Sitten hän voi syödä makkaran, riisiä ja kastiketta.
Tai sitten voitte valmistaa omat ruokanne.
- Kuinka kehtaat puhua vaimolleni tuolla tavalla? - Tässä on riisinne.
Kokkaan merimiehille, en currynsyöjille.
- Mitä sanoit? - Päästä irti! - Kuka luulet olevasi? Olet vain palvelija!
Minä ruokin ihmisiä. Te ruokitte apinoita!
Päivää. Olen onnellinen buddhalainen.
Syön siis riisiä kastikkeen kanssa.
Olen varma, ettei kastikkeessa ole lihaa.
Se on maukasta. Kokeiletko?
Älä huoli. Saamme paljon lisää tuoreita tarvikkeita, -
kun olemme pysähtyneet Manilassa.
Miksi annat Orange Juicelle rauhoittavia?
Ei se aiheuta mitään harmia.
Matkustamisesta aiheutuva stressi ei ole hyväksi niille, ja se helpottaa merisairautta.
Emme todellakaan halua siivota merisairaan orangin jälkiä.
Emmehän?
Isäni oli liikemies. Hän ei ollut koskaan hoitanut eläimiä itse.
Tajusin, että Intiasta lähteminen oli hänelle vaikeampaa kuin se oli minulle.
- Joten? - Olenko unohtanut mitään?
Tässä vaiheessa meillä on intialainen poika, joka on nimetty ranskalaisen uima-altaan mukaan, -
ja japanilainen rahtialus täynnä eläimiä matkalla Kanadaan.
Kyllä. Nyt meidän täytyy lähettää poikamme keskelle Tyyntämerta, ja...
Ja saada minut uskomaan Jumalaan.
Niin. Saamme sen hoidettua.
Se oli neljän päivän päässä Manilasta, Mariaanien haudan yläpuolella.
Maailman syvimmän paikan.
Laivamme, Simsum, jatkoi matkaansa vaihtelevassa ympäristössä.
Se liikkui hitaalla, mutta massiivisella varmuudella pitkin valtamerta.
- Kuulitko tuon, Ravi? - Kuulin, mitä sitten?
- Se on ukkosmyrsky. Mennään katsomaan. - Oletko hullu?
- Salama vielä iskee meihin. - Eikä iske, se osuu komentosiltaan ensin.
Älä uhmaa myrskyä, Pi.
Ukkosenjumala!
Äiti! Isä!
Ravi! Tulkaa pois!
- Ole kiltti, pelasta perheeni! - Älä pelkää. Pysy tässä!
Sinun on autettava heitä! Ei!
Meidän on autettava heitä! Perheeni on tuolla!
Meidän täytyy mennä!
- Kuka muka päästi eläimet ulos? - Meidän on mentävä. - Ei, isäni!
Hänet on haettava mukaan!
Tuolla! Katsokaa! Seepra!
Hei! Täällä!
Richard Parker? Ei! Ei!
Ei! Mene pois!
Äiti! Isä!
Ravi!
Olen pahoillani.
Olen pahoillani!
Rauhoittavien vaikutus ei ole näköjään vielä loppunut.
Orange Juice! Orange Juice!
Tervetuloa laivaan.
Missä on pelastusrenkaasi?
Älä huoli. Pyydän äitiä ja isää etsimään sen.
He tulevat pian.
Haloo!
Kuuleeko kukaan?
Ei! Lopeta! Lopeta tuo!
Ei! Ei!
Anteeksi, Orange Juice, minulla ei ole pahoinvointilääkettä sinulle.
Eihän se haittaa?
Ei! Ei!
Anna tulla!
Nimeni on Pi Patel. Haaksirikkouduin.
Olen yksin pelastusveneessä -
tiikerin kanssa. Lähettäkää apua.
Jumala, annan kohtaloni käsiisi.
Olen palvelijasi.
Mitä ikinä onkaan tulossa, haluan tietää.
Näytä minulle.
Ei täällä ole viivoja.
Järjestä asiat ja keskity selviytymiseen.
Luo tiukka aikataulu syömiselle, vahtimiselle ja levolle.
Älä juo virtsaa tai merivettä.
Keksi tekemistä, mutta vältä turhaa rasitusta.
Aivotoiminta voidaan pitää virkeänä korttipeleillä, -
kysymysleikeillä tai sananarvauspelillä.
Yhteislaulu on myös hyvä keino yhteishengen ylläpitämiseen.
Tarinoiden kerrontaa myös suositellaan.
Tärkeintä on, ettet menetä toivoa.
Harva asia laskee nopeammin mielialaa kuin merisairaus.
Aallot vaikuttavat enemmän, jos vene on kylkisuunnassa niihin nähden.
Laahausankkuria käytetään pitämään venettä tuulen suunnassa.
Niiden oikea käyttö helpottaa ohjattavuutta -
ja vähentää sairastumista kovassa merenkäynnissä.
Haaksirikkoiset, jotka joutuvat jakamaan pelastusveneen vaarallisten eläinten kanssa, -
on suositeltavaa eristää itselleen oma alue.
Kokeile seuraavaa menetelmää. Vaihe yksi.
Valitse päivä, jolloin aallot ovat kohtalaisia ja säännöllisiä.
Vaihe kaksi. Käännä veneen keula aaltoja kohti, -
jotta kyyti on mahdollisimman mukavaa ja puhalla pilliin rauhoittavasti.
Vaihe kolme. Käännä pelastusveneen kylki aaltoja päin, -
samalla muuttaen vihellystä aggressiiviseksi.
Riittävällä toistolla pillin ääni vahvistaa eläimen merisairautta.
Sirkuskouluttajat käyttävät samaa menetelmää, tosin ilman kovaa merenkäyntiä."
Antaa trumpettien soida!
Antaa rumpujen paukkua!
Valmistautukaa hämmästymään!
Olette täällä nauttimassa ja oppimassa!
Näytös, jota olette odottaneet koko ikänne, -
alkaa pian!
Oletteko valmiita ihmeelliseen tapahtumaan?
Täten, saanen esitellä teille, -
ällistyttävä bengalintiikeri!
Tervehdys, Richard Parker. Pahoittelut töyssyisestä kyydistä.
Minun! Ymmärrätkö?
Sinun! Minun!
Ymmärrätkö?
Vaihe neljä. Unohda edelliset vaiheet.
Tässä, Richard Parker. Toin sinulle vettä.
Eläintarhassa tiikerit saavat viisi kiloa lihaa päivässä.
Richard Pakerille tulee pian nälkä.
Tiikerit ovat hyviä uimareita ja mikäli nälkä on kova, -
pelkään, että pieni vesimatka välissämme ei ole pelastukseni.
Minun on keksittävä ruokaa sille.
Itse pärjään kekseillä, mutta Jumala loi tiikerin lihansyöjäksi.
Eli minun on opittava kalastamaan. Ellen opi, -
pelkään, että sen viimeinen ateria on laiha kasvissyöjäpoika.
Kärsivällisyyttä!
Mitä oikein teen?
Odota, kun mietin.
Kaksi laatikkoa keksejä.
93 purkkia vettä.
Anna anteeksi.
Kiitos, Vishnu!
Kiitos, kun tulit kalan muodossa pelastamaan henkemme.
Kiitos.
Tietenkin olin ottanut kaikki keksit ja veden lautalleni, -
pitääkseni ne turvassa. Idiootti.
Nälkä muuttaa sinut eri ihmiseksi.
Siinä, pidä hyvänäsi!
Se on minun!
On aika laittaa tämä järjestykseen.
Jos aiomme elää yhdessä, on opittava kommunikoimaan.
Ehkä sitä ei ole luotu toimimaan ryhmässä, -
mutta Jumalan tahdosta se voi oppia.
Ei!
Hyvä.
Mene, Richard Parker. Mene.
Mene kotiisi. Jätän sinut rauhaan. Lupaan kunnioittaa sitä.
Mene vain.
Sillä lailla.
En koskaan uskonut, että näin pienet asiat toisivat minulle valtavasti iloa.
Kasasta työkaluja, ämpäristä, veitsestä ja kynästä, -
voi tulla suurin aarteeni.
Ilman että tietäisin Richard Parkerin olevan täällä, en koskaan saisi rauhaa.
Tällaisina aikoina muistan, että sillä on yhtä vähän kokemusta oikeasta elämästä, kuin minulla.
Olemme molemmat kasvaneet eläintarhassa saman kouluttajan alaisuudessa.
Nyt olemme jääneet orvoiksi kohtaamaan lopullisen kouluttajamme yhdessä.
Ilman Richard Parkeria olisin jo kuollut.
Pelkoni sitä kohtaan pitää minut varuillaan. Sen tarpeista huolehtiminen pitää ajatukseni kasassa.
Delfiinejä. Hei, Richard Parker!
Hei!
Tärkeintä on ettet menetä toivoa.
Mitä katselet?
Puhu minulle.
Kerro, mitä näet?
Maailma, mikä minulla on jäljellä ja josta pitää kiinni, -
on pysähtynyttä, pirstaleista.
En enää erota, mikä on unta ja mikä todellisuutta.
Myrsky, Richard Parker!
Ei!
Kristus tarvitsee sinua, Jumala!
Ikävöin Hänen sanojaan myötätunnosta ja armosta!
Tule ulos, Richard Parker!
Sinun on nähtävä tämä!
Tämä on kaunista!
Älä piilottele! Hän tulee luoksemme!
Se on ilmestys!
Tule katsomaan Jumalaa, Richard Parker!
Miksi pelkäät Häntä?
Menetin perheeni! Menetin kaiken!
Antaudun! Mitä muuta haluat?
Anteeksi, Richard Parker.
Kuolemme, Richard Parker.
Olen pahoillani.
Äiti, isä ja Ravi.
Isä, olen iloinen että tapaamme pian.
Tunnetko sateen?
Jumala, kiitos, että annoit minulle elämäni.
Olen valmis nyt.
Richard Parker?
Häipykää siitä. Tämä on minun sänkyni.
Se oli ihmisen hammas. Etkö tajua, että saari oli lihansyöjä?
Lihansyöjäkö? Kuten lihansyöjäkasvi?
Niin. Koko saari.
Kasvit, vesi, niiden altaat ja maaperä itsessään.
Päivisin altaissa oli puhdasta vettä, -
mutta öisin jokin kemiallinen reaktio muutti altaiden veden hapoksi.
Hapoksi, joka liuotti kalat.
Karkotti mangustit pakenemaan puihin ja Richard Parkerin veneeseen.
- Mistä se hammas sinne joutui? - Vuosia sitten jonkun kaltaiseni -
on ollut pakko joutua tuolle saarelle -
ja minun tapaani on ajatellut pysyvänsä siellä ikuisesti.
Sen minkä saari antaa päivisin, se ottaa takaisin yöllä.
Jos miettii, montako tuntia hän on siellä viettänyt mangustit seuranaan.
Miten yksinäiseltä hänestä on tuntunut.
Tiedän vain, että lopulta hän kuoli -
ja päätyi saaren ravinnoksi. Ainoa mitä hänestä jäi on tuo hammas.
Näin, miten elämäni olisi päättynyt, jos olisin jäänyt saarelle.
Yksin ja unohdettuna. Minun oli yritettävä pelastautua tai kuolla sitä yrittäessäni.
Käytin seuraavat päivät veneen kunnostukseen.
Täytin varastoni puhtaalla vedellä, söin niin paljon kuin kykenin.
Otin mukaan myös Richard Parkerille niin paljon mangusteja kuin pystyin.
En tietenkään voinut lähteä ilman sitä. Saari olisi tappanut sen, -
joten odotin, kunnes se palasi.
Tiesin, ettei se viipyisi myöhään. Richard Parker!
Kelluvaa saarta ei ole kukaan nähnyt sen jälkeen.
Niitä puita ei löydy mistään kasvikirjoista.
Ellen olisi löytänyt tuota saarta, olisi kuollut.
Ellen olisi löytänyt sitä hammasta, olisin jäänyt sinne yksinäni iäksi.
Vaikka Jumala vaikutti hylänneen minut, Hän silti tarkkaili minua.
Vaikka vaikutti siltä, ettei Hän välittänyt kärsimyksestäni, Hän tarkkaili minua.
Kun olin menettänyt kaiken toivon pelastumisestani, Hän antoi minun levätä.
Ja antoi merkin jatkaakseni matkaani.
Kun saavuimme Meksikon rannikolle, pelkäsin päästää irti veneestä.
Voimani olivat poissa, olin heikko.
Pelkäsin, että hukkuisin rantaan vaikka vettä ei olekaan paljon.
Taistelin rantaan asti ja kaaduin hiekkaan.
Se oli lämmin ja pehmeä. Kuin olisin painautunut Jumalan poskea vasten.
Ja jossain kaksi silmää hymyili, että oli saattanut minut sinne asti.
Olin niin loppu, että pystyin tuskin liikkumaan.
Joten Richard Parker meni edeltä.
Se venytteli jalkojaan, ja käveli pitkin rantaa.
Viidakon reunalla se pysähtyi.
Olin varma, että se katsoisi minuun.
Painaisi korvansa päätään vasten, ylpeänä -
siitä, että se veisi ystävyytemme päätökseen jollain tavalla.
Mutta se vain tuijotti viidakkoon.
Ja sitten pelätty kumppanini, peto joka piti minut elossa -
katosi iäksi elämästäni.
Muutaman tunnin kuluttua eräs ihmisrotuun kuuluva löysi minut.
Hän lähti ja palasi takaisin joukon kanssa, joka kantoi minut pois.
Itkin kuin lapsi. En siksi, että olin iloissani pelastumisestani, vaikka olinkin.
Itkin, koska Richard Parker jätti minut jättämättä hyvästejä.
Se särki sydämeni.
Isäni oli kuitenkin oikeassa. Richard Parker ei pitänyt minua ystävänään.
Kaiken kokemamme jälkeen se ei edes katsonut taakseen.
Mutta haluan uskoa, että niistä silmistä heijastui muutakin kuin oma kuvani.
Tiedän sen, tunsin sen. Vaikka en voikaan todistaa sitä.
Olen jättänyt niin paljon taakseni. Perheeni, eläintarhan, Intian, Anandin...
Intia ja koko elämä taitaa olla vain irtipäästämisen opettelemista.
Mutta jättämättömät hyvästit eivät ole se, joka sattuu eniten.
En koskaan saanut kiittää isääni siitä, mitä hän opetti minulle.
Kertominen, että ilman hänen opetuksiaan...
En olisi koskaan selvinnyt.
Tiedän että Richard Parker on tiikeri, mutta olisinpa saanut sanoa että se on ohi, selvisimme.
Kiitos, että pelastit henkeni. Rakastan sinua, Richard Parker.
Tulet aina olemaan kanssani... Mutta minä en voi olla sinun kanssasi.
En tiedä mitä sanoisin.
Sitä on vaikea uskoa, vai mitä?
Siinä on paljon mietittävää, mitä tuo kaikki tarkoittaa.
Ei, jos se tapahtui, niin se tapahtui. Miksi sen pitäisi tarkoittaa mitään?
Mutta osa tarinasta on aika uskomatonta.
Olin ainoa, joka selvisi haaksirikosta.
Japanilainen varustamo lähetti kaksi miestä jututtamaan minua -
meksikolaiseen sairaalaan jossa olin toipumassa.
Minulla on edelleen kopio raportista.
Heille on esitetty korvausvaatimuksia.
He halusivat tietää miksi alus upposi.
Hekään eivät uskoneet minua.
Tuhansia mangusteja kelluvalla lihansyöjäsaarella, eikä kukaan ole nähnyt sitä?
Kyllä, juuri niin kuin kerroin.
- Banaanit eivät kellu. - Miksi höpiset banaaneista?
Kerroit orangin kelluneen banaanikimppujen päällä, -
- mutta banaanit eivät kellu. - Kelluvathan, kokeile vaikka itse!
Emme kuitenkaan ole täällä puhumassa banaaneista tai nelisormimangusteista.
Kerroin juuri pitkän tarinan ja olen hyvin väsynyt.
Olemme täällä, koska japanilainen rahtialus upposi Tyynellemerelle.
Sitä en koskaan unohda. Menetin koko perheeni.
Anna hänelle vettä.
Meillä ei ole tarkoitus painostaa sinua. Saat myös syvimmät sympatiamme.
Mutta olemme tulleet kaukaa emmekä tiedä yhtään enempää siitä, miksi laiva upposi.
En minä tiedä! Olin nukkumassa ja jokin herätti minut.
Se saattoi olla vaikka räjähdys, en ole varma.
Ja sitten laiva upposi. Mitä muuta te minusta haluatte?
- Tarinan, joka ei saa meitä näyttämään hölmöiltä. - Yksinkertaisemman tarinan raporttiimme.
Sellaisen, jonka yhtiömme ymmärtää.
Tarinan, jonka me kaikki uskomme.
Siis tarinan, jossa ei ole ennennäkemättömiä asioita.
- Aivan niin. - Ilman yllätyksiä, ilman eläimiä ja saaria?
Kyllä. Totuuden.
Mitä siis teit?
Kerroin toisenlaisen tarinan. Neljä meistä selviytyi, -
kokki ja matruusi olivat jo veneessä. Kokki antoi pelastusrenkaan ja veti veneeseen.
Ja äidillä oli banaaneita, joista hän piti kiinni ja selviytyi pelastusveneeseen.
Kokki oli inhottava ihminen.
Hän söi rotan. Meillä oli ruokaa viikoiksi, -
mutta hän löysi rotan ensimmäisinä päivinä ja tappoi sen, -
kuivasi sen auringossa ja söi. Ilkeä, paha ihminen.
Mutta hän oli neuvokas.
Oli hänen ideansa rakentaa lautta kalastusta varten.
Olisimme kuolleet jo ensimmäisinä päivinä ilman häntä.
Matruusi oli sama mies joka toi riisiä ja kastiketta, buddhalainen.
Häntä ei paljoakaan ymmärretty, vain sen että hänellä oli kärsimyksiä.
Hän katkaisi jalkansa pudotessaan.
Teimme parhaamme sen kanssa, mutta jalka tulehtui.
Ja kokki sanoi, että jotain on tehtävä jotain, mutta hän kuoli.
Kokki sanoi tekevänsä sen, mutta estimme miestä äidin kanssa.
Uskoin kokkia, meidän oli tehtävä se.
Joten...
Toistelin sanaa "anteeksi".
Hän vain katsoi minua ja hänen silmänsä olivat niin...
En ymmärrä, miksi sen miehen piti kärsiä.
Voin vieläkin kuulla hänet. "Olen onnellinen näin, sinä tarvitset riisiä ja kastiketta."
Emme tietenkään pelastaneet häntä. Hän kuoli.
Ensimmäisen kokin pyydystämän kalan jälkeisenä aamuna en ensin ymmärtänyt, mitä hän oli tehnyt, -
mutta äiti ymmärsi, enkä koskaan ole nähnyt äitiä niin vihaisena.
"Lakkaa vinkumasta ja ole iloinen", kokki sanoi. "Tarvitsemme lisää ruokaa tai kuolemme, siinä se!"
Mikä on siinä, Madrast? Annatko poikaparan kuolla vain saadaksesi syötin, senkin hirviö?
Kokki raivostui ja tuli nyrkit pystyssä kohti, -
ja äiti läimäytti häntä suoraan naamaan.
Jähmetyin paikalleni. Ajattelin kokin tappavan äidin oikopäätä.
Mutta se loppui siihen.
Kokki ei kuitenkaan lopettanut syöttien tekemistä.
Matruusille kävi samoin kuin rotalle.
Kokki oli neuvokas mies.
Viikko sen jälkeen, minun syystäni, -
koska en pystynyt pitelemään sitä typerää kilpikonnaa...
Se lipesi kädestäni ja ui pois ja kokki tuli ja iski minua ohimoon, -
niin että hampaani kalahtivat yhteen ja näin tähtiä.
Luulin hänen lyövän minua uudelleen, mutta äiti alkoi takoa häntä -
naamaan ja huutaa "hirviö, hirviö"!
Hän käski minun mennä lautalle. Nipola!
Luulin hänen tulevan mukaan, sillä en olisi muuten mennyt.
En tiedä, miksi en käskenyt häntä menemään ensin.
Ajattelen sitä joka päivä.
Hyppäsin pois ja käänsin selkäni juuri kun veitsi iski.
Mitään ei ollut tehtävissä.
En voinut katsoa poispäin.
Kokki heitti hänen ruumiinsa laidan yli ja sitten tulivat hait.
Näin äidin, hait...
Minä näin...
Seuraavana päivänä tapoin kokin.
Hän ei edes vastustellut, vaan tiesi menneensä liian pitkälle.
Jopa omien mittapuidensa mukaan.
Hän jätti veitsensä penkille ja tein hänelle sen, minkä hän teki matruusille.
Hän oli niin paha mies, mutta kuitenkin ihm...
Hän sai minusta pahuuden esille.
Ja sen kanssa minun on elettävä.
Olin yksin pelastusveneessä -
ajelehtimassa Tyynellämerellä, -
ja selviydyin.
Sen jälkeen ei enää esitetty kysymyksiä.
Tutkijat eivät lainkaan pitäneet kertomuksestani.
He kiittivät minua. Toivottivat hyvää jatkoa -
ja lähtivät.
Tarinan mukaan -
sekä seepra, että matruusi katkaisivat jalkansa.
Ja hyeena tappoi seepran ja orangin.
Joten hyeena on kokki, -
matruusi on seepra ja äitisi on oranki.
Ja sinä olet -
tiikeri.
- Saanko kysyä jotain? - Totta kai.
Kerroin kaksi tarinaa siitä, mitä merellä tapahtui.
Kumpikaan ei selitä sitä, miksi laiva upposi.
Eikä kukaan pysty todistamaan, kumpi tarina on totta ja kumpi ei.
Kummassakin tarinassa laiva uppoaa, perheeni kuolee ja minä kärsin.
Totta.
Kumman tarinan siis valitset?
Sen, jossa on tiikeri. Se on parempi tarina.
Kiitos. Jumalankin puolesta.
Mamaji oli oikeassa. Se on hämmästyttävä tarina.
- Saanko tosiaan kirjoittaa sen? - Tietenkin.
Sen takiahan Mamaji sinut tänne lähetti, vai mitä?
Vaimoni on tullut. Jäätkö päivälliselle? Hän on mahtava kokki.
- En tiennyt sinulla olevan vaimoa. - Ja kissa ja kaksi lasta.
- Tarinallasi on siis onnellinen loppu. - No, se riippuu sinusta.
Tarina on nyt sinun.
Herra Patelin uskomaton tarina -
rohkeudesta ja sinnikkyydestä on verraton merenkulun historiassa.
Vain harva voi sanoa selvinneensä niin kauan merellä, -
eikä kukaan seuranaan aikuinen bengalintiikeri.
- Hei, isä. Tulimme kotiin. - Meillä on vieras. Esittelen teidät.
- Hei. Hauska tavata. - Adika.
Ravi.
Aapo83